"Sedan hörde jag starka röster av en stor skara i himmelen, som sade:"
"Halleluja! Frälsningen och äran och makten tillhöra vår Gud."
"Ty rätta och rättfärdiga äro hans domar."
"Han har dömt den stora skökan."
"...sin otukt, och han har utkrävt sina tjänares blod av hennes hand."
"Kommen hit, församlen eder till Guds stora gästabud"-
-"för att äta kött av konungar"-
-"och krigsöverstar och hjältar"-
-"kött av hästar och deras ryttare"-
-"ja, kött av alla, både fria och trälar, både små och stora."
"Jag såg vilddjuret och konungarna på jorden med sina härskaror"-
-"samlade för att utkämpa sin strid mot honom som satt på hästen..."
Ta hit lite vatten!
"Och vilddjuret blev gripet, därjämte ock den falske profeten"-
-"som hade gjort de tecken med vilka han hade förvillat dem"-
-"som hade tagit vilddjurets märke och dem som hade tillbett dess bild."
"Båda blevo de levande kastade i eldsjön, som brann med svavel."
"De andra blevo dräpta med ryttarens svärd, det som utgick från hans mun"
-"och alla fåglar blevo mättade av deras kött."
Året är 1645. England är fångat i ett blodigt inbördeskrig.
Det stod mellan kung Karls anhängare-
-och Cromwells parlamentsanhängare -rundhuvudena.
Rättssystemet har kollapsat. Lokala domare ger efter för sina nycker.
Rättvisa och orättvisa delas ut i lika mängd och utan motstånd.
En miljö där de skrupelfria frodas-
-och sådana som Matthew Hopkins utnyttjar situationen.
I en tid då vidskepligheten är en stark kraft, spelar Hopkins på den-
-och torterar och dödar för att få slut på häxkonster-
-och gör det med lagens välsignelse.
Men hans makt är begränsad till den östra delen av landet, East Anglia-
-som Cromwell har ett fast grepp om.
Men rundhuvudenas kavalleri får inte alltid som de vill-
-och det finns ett ständigt hot från rojalistiska soldater-
-som desperat söker efter mat, hästar och förnödenheter.
-Sluta, Richard. -Med vad då?
Med dina tankar. Ogudaktiga tankar om din Sara, gissar jag.
Tankar på Sara, ja. Ogudaktiga... Det beror på hur man ser på det.
-Och du är anhängare till Cromwell? -Sluta prata, ni två.
Vi ska låta hästarna vila om några minuter. Då kan ni pladdra.
Femton minuter, sen ger vi oss av igen.
Ner!
Rojalistiska krypskyttar. De är nog bara ute efter mat och hästar.
Vi ska göra oss av med dem. Marshall, ni håller ett öga på hästarna.
Ni andra följer efter mig. Sprid ut er.
-Kapten! Där är en! -Jag ser honom! Följ efter!
Harcourt, den här vägen!
Robert?
Kapten?
-Kapten Gordon, är det ni? -Vi är här, Marshall.
Det är ingen fara. Började ni bli nervös?
-Bara lite. -Ingen fara. Vi fick dem alla.
Inte alla. En flydde, skadad av mitt svärd.
Då får vi ge oss i väg. Han kan vara farlig.
-Swallow. Gräv ner Brace snabbt. -Akta er!
-Tack ska ni ha, Marshall. -Han försökte döda er.
-Det var ren tur. -Ja.
Men det hade kunnat vara slutet för mig.
Swallow, följ efter så fort ni kan. -Harcourt, hjälp honom med liket.
-Gav ni unge Richard permission? -Ja, i två dagar.
Vad säger din flicka om att du dödar kungens män?
Hon vet varför jag strider. Vad skrattar ni åt?
-Låt honom vara. Han är förälskad. -Och det skäms jag inte för.
En skål för Suffolks underbara kvinnor.
Och må de hålla sina sängar varma för general Cromwells tappra män.
Snart hemma.
Nej men! Herr Marshall! Välkommen.
-Jag hoppas att ni mår bra. -Min kropp är lika stark som alltid.
-Men kriget går vidare. -Ja, vi strider än.
-Jag har två dagars permission. -Då måste ni äta hos oss i kväll.
Vi har bra mat, trots allt som ni soldater tar.
Och ale. Kom, så dricker vi tillsammans.
Jag kan tänka mig att vår by har blivit för liten för dig, Richard.
Det är snarare så att framtidsutsikterna saknas.
I Ipswich eller Cambridge finns fler möjligheter.
-Richard, om du gifte dig med Sara... -Skulle ni ge oss er välsignelse?
-Skulle du ta med henne härifrån? -Med min mark och lilla soldatlön...
Jag bryr mig inte om din dåligt skötta mark.
Och ännu mindre om det du får för att du dödar goda kristna.
Förlåt mig, det var orättvist. Men oroligheterna är på väg hit.
-Jag vill ha Sara långt härifrån. -Kungens arméer kommer väl inte hit?
De är inte de enda som för död med sig.
Bristen på ordning uppmuntrar underliga idéer.
-Menar ni mer uppror? -Förlåt. Du har sorger så det räcker.
Men lova mig att du tar Sara långt härifrån. Fråga henne i kväll.
-Det lovar jag. -Bra, Richard. Bra.
Ja. Herr Richard Marshall. Bondpojken har blivit soldat.
-Välkommen tillbaka. -Det är fint att vara tillbaka.
-Vi äter vid den vanliga tiden, Sara. -Ja, farbror.
Din farbror har gått med på att vi gifter oss.
Åh, Richard!
Armén har gjort dig oborstad.
Sara, varför är han rädd?
Vi har blivit hotade. De kallar oss för papister och avgudadyrkare.
De har skrivit hemskheter på väggarna och säger att vi borde schavottera.
-Vem är det som säger sådant? -Vi är utstötta i vår egen by.
Var lugn.
Ingen ska få göra er illa. Det lovar jag.
-Har ni bestämt en dag för bröllopet? -Nej.
-Det beror på arméernas rörelser. -Det måste ske snart.
Hur säker är ni på era farhågor?
Det kanske bara är jag som är gammal. Så nu får jag nog gå och lägga mig.
God natt, kära du.
Sara, kom ihåg att se till så att dörrarna är ordentligt reglade.
Håll inte fröken Sara uppe för länge.
Kvinnor behöver åtta timmar i sängen för att vara goda fruar och mödrar.
-God natt. -God natt, sir.
-Blir du en god fru och mor, Sara? -Jag har mycket kvar att lära.
Jag kan lära dig. Sa inte din farbror att du måste gå till sängs tidigt?
-Ja. -Visst är han en klok man?
-Ja. -Då så.
-Hur mycket längre, Matthew? -Kalla mig inte för Matthew.
Jag är inte en av dina dryckesbröder, som rumlar om och jagar kvinnor.
Du hjälper mig bara med mitt arbete.
-"Arbete"? -Herrens arbete är ädelt.
Och lönande. Vår herre betalar för varje hängning i silver.
-Och jag ser till att de erkänner. -Man får göra det som krävs.
-Och jag är bra på att göra det. -Sluta babbla. Vi måste arbeta.
-Vem är det den här gången? -De skrev att det var en präst.
-En som tillber Satan som sin herre. -Om prästen själv är en häxa...
-...är nog fler fördärvade. -Du njuter av tortyr, eller hur?
Och ni...sir?
-Farväl, sir. -Må Gud vara med dig, Richard.
-Farväl, Richard. -Farväl, Sara. Vi ses snart igen.
-Tittar du på stjärnorna, Tom Salter? -Nej. Jag väntar.
-På vad då? -Matthew Hopkins. En advokat.
Det måste vara viktigt, eftersom ni väntar här i mörkret.
Om jag ser din advokat på vägen ska jag hälsa att ni är här.
-Hur långt är det till Brandeston? -En halvmil.
-Är ni advokaten? Hopkins? -Ja. Matthew Hopkins.
-Och min assistent John Stearne. -De väntar på er borta i byn.
-De skickade efter oss. -Vad gör en advokat i Brandeston?
En man är inte den han utger sig för att vara.-Kom, Stearne.
-John Lowes heter han. -Han bränner ljus.
-Det är inget bevis för häxeri. -Han klädde sig i Djävulens klädnad.
-Och gjorde syndiga tecken. -Jag ska ta reda på sanningen.
Ja? -John Lowes?
Anklagar ni mig, en präst, för att ha samröre med Djävulen?
-Vi kan bara gå efter bevisen. -Och vi har många.
-Jag förkastar era anklagelser. -Vi ber bara om ett erkännande.
Hjälp till. Vi har mycket att göra i Brandeston.
Försvinn, båda två. Jag förkastar era motbjudande anklagelser.
-Ut med er! -Ni avvisar den sanna guden!
Ta honom, Stearne. Leta efter Djävulens märke på honom.
-Han ber till Satan. -Gör det du ska.
Om Djävulen gjorde dig till präst måste han ha gömt märket noga.
-Vad är syftet med det här? -Djävulen sätter sitt märke på dem.
Om man sticker i ett sådant märke ger det varken blod eller smärta.
Fröken Sara? Fröken Sara? De har kommit för att ta honom.
Fort! Skynda er.
-Satan har dolt sitt tecken väl. -Låt honom springa.
Runt bordet. Se till att han rör på sig.
Du måste vara hans brorsdotter. Vad heter du?
-Sara. -Jag är Matthew Hopkins, häxjägare.
Som brorsdotter kan du också vara fördärvad av Satan.
Nej, jag är ett hittebarn som han och hans hushållerska tog hand om.
-Talar du sanning, barn? -Ja. Sen blev jag hans tjänsteflicka.
-Och du har behållit din oskuld? -Ja.
Jag antar att du känner gubben?
Vi kanske kan diskutera frågan om hans skuld i enrum.
-I enrum? -Ja. Utan att de andra stör.
I kväll, på ditt rum, kanske du kan visa mig att han är oskyldig.
Kan ni släppa honom nu?
Ni förstår nog i kväll att det här är onödigt.
Kommer du att anstränga dig för att ge mig alla fakta?
-Ni kan komma till mitt rum i kväll. -Hur dags?
Klockan åtta. Om ni släpper honom nu.
Då så. Han kan sova i fängelset, så är han ur vägen.
Sätt fart! Upp med dig, ditt papistkräk!
-Har han erkänt? -Nej.
Då slutar vi. Ta honom till fängelset. Vi fortsätter i morgon.
-Fängelset... -Ni hörde vad han sa.
Tyst, ditt odjur.
Vet du, Marston? Det var några förfärliga flickor. Hemska att se på.
-Häxor? -Ja. Vi hängde dem, Matthew och jag.
-Tog det tid att få dem att erkänna? -Några dagar, för den ena...
Ska det vara ett glas till?
Den andra då? Berätta om henne.
Nej, hon var konstig. Hon älskade det.
Hon gillade att bli bunden. Hon levde nog ett tråkigt liv.
Sätt i gång, mr Stearne. Sätt i gång.
Sara, jag är här för att förhöra dig.
-Ni är här av en orsak. -Jag vill ha era bevis om prästen.
-Han har varit vänlig mot mig. -Han kanske hade en baktanke.
Män har ibland underliga orsaker till det de gör.
-Jag vet. -Jag kom för att få fram sanningen.
-Och prästen? -Vi är snart klara med honom.
-Han har varit god mot mig. -Han måste erkänna och dö.
-Nej, snälla! Gör honom inte illa! -Försöker du skydda en häxa?
Kan ni inte spärra in honom? I en cell gör han ingen skada.
-Rättvisan måste ha sin gång. -Gör det för min skull.
Snälla, Matthew.
Klockan är över tolv, din tölp. Upp med dig!
I väg med dig!
Jag behöver luft.
-Var är prästen? -Där du satte honom, i fängelset.
-Ska vi förhöra honom igen? -Nej. Han stannar där han är.
-Men vi har inget erkännande. -Han stannar, sa jag.
Visst.
Kvinnorna, då? När ska vi förhöra dem? Det ska finnas häxor här.
-När du är i skick att göra det. -Det är jag.
Och var var du i går, Matthew? Jag hörde att du var ute.
Du hör för mycket.
Du där!
Hopkins, häxjägaren, säger att du ska stanna där och inte bli förhörd mer.
-Vart ska du ta vägen, John? -Jag ska ta en promenad. Ensam.
Säg det! Säg det! Säg det!
Säg det! Kom igen! Säg det!
Erkänn, häxa! Berätta om dina vidriga synder!
Dina följeslagare, kvinna! Erkänn!
Sluta.
Sluta. För Guds skull, sluta.
Tyst! Var glad att du inte råkar ut för samma sak.
Hur många är de? En hund? En iller? Berätta nu!
John. Häxjägaren kommer.
Jag förutsätter att du använder de föreskrivna metoderna.
-Har hon erkänt? -Hon har bara varit här en timme.
Fortsätt förhöret. Jag ska resa bort ett tag.
Ni är alltid borta någonstans, eller hur?
-Vad menar du? -Inget.
De har bett mig komma till grannbyn. Jag kommer i morgon.
-Du har ansvaret här så länge. -Ska jag ta över era uppgifter?
Ja.
-Och prästen? -Låt honom vara!
Vad där du ute efter?
-Dig. -Var är herr Hopkins?
-Borta. -Borta?
-Var då? -Borta, bara.
Han lät mig ta över.
Tro inte att jag inte vet varför han skonade prästen.
Stearne. Prästen. Jag har ändrat mig.
Erkänn!
Erkänn.
-Han erkände. Du hörde själv. -Jag har inte hört något.
Påminn herr Salter, Stearne.
Du hörde.
-Du med. -Ja, herr Hopkins.
Vittnen.
Upp med dig, din häxa! Upp!
Sätt fart!
Ni har alla erkänt att ni är avgudadyrkare.
Men detta ärende ska skötas enligt lagens föreskrifter.
Det lagen kräver ska vi följa. Ni ska bindas enligt föreskrifterna-
-och kastas i vallgraven. Om ni sjunker var erkännandet falskt.
Men om ni simmar eller flyter-
-är era erkännanden bevisade bortom allt tvivel inför Gud.
Då kommer ni att dras upp ur vattnet och hängas tills ni dör.
Ni får inte hänga mig! Det är förbjudet! Jag är med barn!
Vem skulle vilja göra dig gravid, din häxa?
Tysta.-Stearne, gör det du ska.
Gud! Hjälp mig!
Titta! En av dem är redan död.
De simmar. De bär på Satans tecken.
-Hjälp till! Kom igen! -De ska hängas.
-Hon var oskyldig. -Må Gud förlåta dig, Matthew Hopkins.
Vakt!
Ta dem till trädet.
Pengarna från domaren. Nio guineas i silver.
Nu kan vi ge oss av.
God morgon. Vad är du ute efter för hästar?
-Ett dussin till Cromwells armé. -Har ni förlorat en del?
Cheriton Wood. Det var ena eländiga hästar du hade.
De är de bästa som går att få tag på. Ett dussin?
Vi är snart tillbaka i Suffolk där de har starka hästar.
De är nog inte mycket bättre där. Jag var där nyligen.
-Var du i Brandeston? -Ja. Det var ett väldigt ståhej där.
-För att du tog deras hästar? -Nej. De hängde flera personer.
-Häxor. Två kvinnor och en präst. -Vilken präst?
Den i Brandeston, antar jag. En modig karl. Kände du honom?
Gifford och Harcourt kommer snart. Låt dem ta hästarna-
-och säg att jag har fått förhinder. Jag ansluter mig längre norrut.
Sara!
Sara?
Sara!
Sara.
Sara!
De tog honom och dödade honom. De sa att han var avgudadyrkare.
-Sara... -En av dem, häxjägaren...
Han...
Jag ville inte.
Jag trodde att jag kunde rädda honom.
Jag trodde att de skulle förbarma sig.
Vi böjer ödmjukt knä inför dig, Herre-
-för att be dig välsigna vårt äktenskap.
Vi ber om förlåtelse för våra synder-
-och styrka att leva rättfärdigt som man och hustru.
Vi ber även-
-för din tjänare John Lowes själ.
Må han vila i frid.
Och inför dig, Herre, svär jag-
-att jag inte ska vila förrän hans mördare står inför dig-
-för att stå till svars inför dig för sina synder.
Ta de här pengarna och allt du behöver och res till Lavenham.
Hitta någonstans att bo och stanna där. Jag kommer dit.
Jag älskar dig väldigt mycket.
Åh, Richard!
Jag letar efter två män. De kallar sig för häxjägare.
Matthew Hopkins och hans assistent? Jag har hört att de är i Hoxne.
Det är sex kilometer däråt. Men jag är inte säker.
Rid nu.
-Johnny, ge mig en kyss. -Försvinn.
Sluta, din lymmel! Sluta!
Här. Jag satsar två pennies.
-Ale, soldat? -Ja. För att skölja dammet ur halsen.
-En till? -Ja. Och snabbt. Jag är törstig.
-Jag letar efter en Hopkins. -Matthew Hopkins?
-Vet du var han är? -Han är i Cambridge i dag.
Men om du vill anklaga nån, så är det jag som sticker dem, inte Matthew.
Det är mig du letar efter. John Stearne.
Jag är Sara Lowes make.
Är det bra med dig? Det är bäst att du sticker härifrån.
-Och du får följa med till domaren. -Jaså?
Inte med dig.
Skynda dig, Matthew!
-Vad har du gjort? Vem var det? -Richard Marshall.
Han är gift med flickan Sara. Han letade efter dig.
-Vi måste dela på oss. -Jag flyr inte.
-Vi har arbete att göra i Lavenham. -Inte jag. Han är ute efter oss.
-Han verkar redan ha fått tag på dig. -Men inte en gång till.
-Vi har makt. Han kanske är en häxa. -Han tänker döda oss båda.
Då är det bäst att vi ser till att döda honom först.
Kom. Vi beger oss till Lavenham.
Jag förstår era känslor, kornett, men ni tillhör armén.
Ni är soldat och desertering straffas med döden.
Men två saker gör att jag inte ställer er inför krigsrätt.
För det första står vi inför ett större anfall mot rojalistarmén.
Vi behöver alla vi kan få. Och ni är en rätt bra soldat, för det mesta.
Tack.
För det andra skulle jag sova illa om jag hängde den som räddade mitt liv.
Men lägg det här på minnet: Om ni ger er i väg igen-
-har jag inget annat val än att använda krigslagarna mot er.
-Förstått? -Ja, sir.
Utgå, kornett.
Och må Gud hjälpa er i ert sökande, kornett Marshall.
-Robert. Hej. -Richard. Vad hände hos kaptenen?
-Inget. -Jag hörde om Brandeston, Richard.
-Hopkins och Stearne. -Jag hittar dem.
Men vad kan du göra? Vilka bevis har du?
-Jag har Saras ord. -Räcker det för domarna?
-Jag tänker inte dra in några domare. -Vad menar du?
Vi får prata senare. Vi försöker få tag på hästar till sammandrabbningen.
Kom.
Parlamentsanhängare, vänner till Marshall.
-Där kommer några bra hästar. -Hallå!
-Vi flyr medan vi kan. -Lugn.
-Men om de upptäcker vilka vi är... -Det gör de inte. Kom.
Fin häst ni har. Armén behöver bra hästar.
-Jag säljer inte. -Ni får betalt efter kriget.
-Ni förstår inte. Jag säljer inte. -Jo. Och vi tar den där också.
Så att ni soldatsvin kan misshandla min märr?
Han tycker att vi är soldatsvin. -Så kan du inte säga.
Han behöver lite armédisciplin.
-Ni behöver väl fler pikenerare? -Det här ska ni få betala för!
-Hästen måste ha kostat. -Vi rånade myntverkstaden.
-En dag i armén, sen skojar du inte. -Jag tänker inte strida.
Varken för kungen eller er älskade Cromwell.
Du är en ynkrygg, som din vän.
-Matthew Hopkins är inte min vän. -Hopkins?
-Du red med honom. -Vi var kollegor.
-Vad sysslade ni med? -Utrotning.
Nu, Matthew Hopkins...
...sir.
-Bra. Mycket bra. -Vi gjorde vårt bästa.
Lavenham har tjänat mig väl. Nu ska jag tjäna er.
-De är kvinnor, allihop. -Det är märkligt.
-Gud har gett kvinnan så mycket synd. -Ursäkta?
-Vem anklagar dem? -Jag. Jag representerar staden.
-Hur många är de? -Tre.
Två är unga. Elizabeth Clark och Mary Reynolds. Den tredje är gammal.
Hämta de två unga. De äldre är förståndigare.
Det är de unga som är envisa. De tar längre tid.
Sir? Er assistent?
-Skulle inte han också komma hit? -Han strider för parlamentsarmén.
-Kommer han hit? -Det vet jag inte.
-Klarar ni er utan honom? -Naturligtvis.
Dessutom tänkte jag införa en ny avrättningsmetod.
Och ni, herr Webb, ska hjälpa mig att genomföra det.
-Vad är det, sir? -Det får ni se.
Det är ett passande slut för kvinnornas motbjudande ogudaktighet.
Hämta hit de två unga flickorna nu.
En strålande måltid, mina herrar.
Få saker är så tillfredsställande som god mat efter en välförtjänt seger.
Slaget vid Naseby kommer att ses som en triumf för er strategi.
Jag ser den hellre som en triumf för fromheten.
Men ert namn kommer ändå att förknippas med den.
-Kommer kornetten ni förordade hit? -Han kommer nu, general Cromwell.
Bra. Bland det angenämaste med en seger-
-är att man får belöna tapperhet. Det är nästan lika bra som god mat.
-Kornett Marshall, sir. -Då så. Ledig, kornett.
Er kapten har pratat om er. Han säger att ni är en bra soldat.
Han tycker att ni ska befordras till kapten.
Jag har ett specialuppdrag åt er, kapten.
Ta med er tre män och rid tillbaka till East Anglia.
Kungen har kommit undan och ryktas vara på väg till Norfolks kust.
Om det stämmer, grip honom innan han flyr till kontinenten.
-Det är en ära. -Välj män och ge er i väg genast.
Om ni hittar kungen tar ni honom till Norwich.
Annars möter ni oss västerut. Lycka till, kapten.
-Ska vi slå läger för natten? -Vi fortsätter tills jobbet är gjort.
Tills vi har hittat kungen? Eller Hopkins och Stearne?
-Både och. -Du får inte desertera igen.
-Det ska jag inte. -Och om du får veta var de är?
-Då begär jag permission. -Jag vet hur du känner.
Men du riskerar krigsrätt och kan bli hängd själv.
-Robert! Jag har svurit att göra det. -Det är vansinne.
Det är rättvisa. Det är min rättvisa.
Det finns inga bättre hästar i hela Suffolk.
Hur mycket tänker du ta för den där?
-Två guineas. -En.
-En och en halv. Det är tidigt. -En guinea.
-En och en kvarts guinea? -Akta dig.
-Vart är ni på väg i en sådan hast? -Jag ska hitta min kollega.
-Vad sysslar ni med? -Vi är häxjägare.
Häxjägare? Vad trevligt.
Ska vi inte säga en och en kvarts guinea?
Känner ni en man som heter Matthew Hopkins?
-Vet du var han är? -Jag hörde att han var i Lavenham.
-Vad gör han där? -Tvingar fram erkännanden, antar jag.
Ge mig det där fyrbenta kräket nu!
-Varför rapporterar ni det först nu? -Vi visste inte att det var kungen.
En främling från staden som försöker ta sig över till Frankrike?
-Mitt under ett inbördeskrig? -Jag visste inte att det var krig.
-Kom, Richard. Vi får ge oss av. -Ja. Jag besöker Sara i Lavenham.
-Hur långt är det dit? -Omkring två dagars ritt.
-Det händer mer där än i ert krig. -Vad menar du?
-De bränner häxor där. -De är i Lavenham!
Richard!
Elizabeth! Elizabeth!
Åh, Gud...
-Är allt klart, herr Hopkins? -Ja.
Då går vi vidare med avrättningarna.
-Ta hit Elizabeth Clark. -Ska bli.-Siegel, hämta repet.
Kom nu, din lilla slyna.
Ligg stilla!
-Sänk ner den. -Ta det försiktigt.
Elizabeth!
Herr Hopkins, det är två till som ska brännas.
Herr Webb, de andra.
-Varsågod, 12 guineas i silver. -Att användas till Herrens arbete.
-Tack för ert goda arbete. -Tack, herr domare, för er hjälp.
-Häxjägare! -God dag, Stearne.
-Är det allt du har att säga? -Jag gav oss båda chansen att fly.
Bara du flydde. Jag blev tillfångatagen.
Du vet mycket väl att jag inte skulle tveka att skjuta och döda dig.
Jag håller allt människoliv kärt, särskilt mitt eget.
-Seså. Du har flytt och allt är bra. -Kanske.
Jag har till och med din lön, trots att jag gjorde allt själv.
Tänker du vara förnuftig eller ska jag döda dig?
Förresten, vet du vad de kallar mig nu? "Högste häxjägare."
Det finns de som anser att jag borde bli det för hela England-
-och förordnas av parlamentet.
Titta.
Sara. Hon är här.
Inser du inte att om hon är här är den där kavalleristen i närheten?
-Men han är ute och krigar. -Han kanske har permission.
Och då besöker han förstås henne.
Den där Marshall tänker inte ge upp. Det har han visat.
-Då får vi ta honom först. -Det kan vi göra. Lagligt.
Och visa att han är en häxa? Han erkänner aldrig.
Inte om han är ensam. Men om vi har flickan också?
-Hennes farbror avrättades som häxa. -Och Marshall är hennes make.
Gå och hör om någon har sett till honom.
Om inte väntar vi här ett tag tills han kommer.
-Vem är det? -Sara, öppna! Det är jag.
Richard?
De var här. Hopkins och Stearne. Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag vet.
Jag är på värdshuset med de andra.
Han är här, Matthew! Han är hos flickan.
-Ensam? -Ja, de andra tre är på värdshuset.
-Vart ska vi föra dem, Matthew? -Till borgen. Domaren är medgörlig.
-Var det där du förhörde de andra? -Ja. Sätt fart nu.
-Vad ska du göra? -Kom Hopkins för två dagar sen?
Ja. Och han var ute och gick med den andre i dag.
-Och de har inte åkt? -Jag vet inte. Jag vågar inte gå ut.
Kom igen! Öppna dörren!
Släpp svärdet, soldat.
Den här mannen anklagar er för att ha samröre med Djävulen.
Eller hur, mr Webb? Kan ni berätta om era bevis?
De pratade med sina djur och gjorde Satans tecken.
-Vad var det för djur? -En svart katt och en hermelin.
Ni är en uppmärksam medborgare, mr Webb.
Nå, Sara. Erkänner du?
Och vad har ni att säga, soldat?
-Jag ska döda er, Hopkins. -Det blir nog inte så enkelt.
Lagen står på min sida. Och ni är anklagad för häxkonster.
Vi måste utföra häxprov. Ta dem, Stearne.
Hopkins!
En rojalistsympatisör, uppenbarligen. Jag informerar domaren senare.
-Vi har viktigare saker att göra. -Kom nu.
Sätt fart.
Order från domaren. Misstänkta häxor.
-Jag hörde dem. -Vart ska de föra dem?
-Till borgen för häxprov. -Häxprov?
-De är anklagade för häxeri. -Harcourt, du följer med mig.
Försök att hitta en läkare. Jag har hört hur Hopkins förhör går till.
Varsågod, Stearne.
Nå, kapten Marshall. Erkänner ni nu?
Fortsätt, Stearne. Det är Herrens arbete.
Lägg henne här borta. -Webb, hjälp honom.
Hopkins och hans assistenter, är de här? Släpp in oss.
Ska ni hjälpa häxjägaren? Har ni ett skriftligt tillstånd?
Sara, jag ska sätta det här brännjärnet mot din rygg.
Om du svimmar eller skriker har Satan har ingripit-
-för att skona dig från plågorna. Men jag skulle kunna förbarma mig...
...om kapten Marshall erkände sig skyldig till häxeri.
-Men kommer ni att göra det? -Jag ska döda er.
Ni har alltså inget tillstånd? Från domaren?
-Inte med oss, nej. -Vi skaffar ett.
Bra. Sen släpper jag in er.
-Gå och se vad det är som händer. -Ja, herr Hopkins.
-Vad ska vi göra? -Fortsätta Herrens arbete.
Och hämta hit kapten Marshall. Han ska se på när hans fru lider.
Herregud.
Du tog honom från mig. Du tog honom från mig.
Du tog honom från mig! Du tog honom från mig!
Översättning: Stina Hedin www.btistudios.com